![Николай Марков и Ивелин Михайлов СНИМКА: Фейсбук на ПП "Величие"](https://cache2.24chasa.bg/Images/Cache/346/Image_18216346_40_0.jpg)
Прогресът на "Величие" - неподражаем миш-маш от патриотично, проруско, про-силна ръка, про-ще стане по-хубаво - отваря и у нас вид портал, през който се шмугва малкото зло демонче на популизма.
"И те ни питат откъде са ви парите - а къде са парите от магистралите и за умрелите български деца?". Това е част от клипче на партия "Величие" - този нечовешки медиен хит и отчасти психодиагноза, публикувано в изборния ден. Двамата нейни най-видни представители с неподражаем акцент правят нещо, за което големите партии на практика не са се светнали - да сведат дискурса буквално до селската кръчма. Kачвай здраво в ЮТуб и Фейсбук и гледай какво става.
Национални медии? Кампания? Програма? Конкретни идеи как да вдигнем доходите? Стига глупости! Ние тука си говорим "медийно" с вас, както си говорим и на маса, а програмата ни е да няма програма. Единственото условие за участие е да сте отвратени и изправени икономически до стената, после ще му мислим какво искаме да правим в политиката. Освен разбира се, първородното - да си оправим живота, пише "Дойче веле".
Уронване на престижа на демокрацията
Дребният популизъм нито сме го измислили ние, нито го практикуваме достатъчно професионално. Имаше вече през годините "Атака", НФСБ, дори в някаква степен ИТН. В Германия има "Алтернатива за Германия", националистическо образувание с нацистки залитания, във Франция има дъщерята Льо Пен, в Англия все още има Фараж.
И сега гледам, че има "ох" и "ах" по медиите - как стана така, че още една шайка синове на лейтенант Шмидт от тукашния тучен Бобруйск влязоха в парламента. Ами как - под радара на официалното. Утре, на неизбежните седми избори, ще има и чист инфлуенсър като в Кипър, където 24-годишна тикток звезда стана евродепутат. Което застрашава особената и в някакъв смисъл двулична професия социолог, 5-6 години преди и там да се намеси изкуственият интелект.
Какъв всъщност е проблемът с малките популистки партийки? За големите риби, с чиято благословия все пак те се случват, такъв няма. Проблемът е с уронването на генералния престиж на демокрацията - че вече всеки сангвиник или холерик може да прекрачи в политическото чрез дигиталното, стига да поства като бесен, без значение дали това, което има поства, има смисъл. И специално у нас, винаги ще се намерят сто хиляди разомагьосани санкюлоти, които да гласуват за него. А на въпроса "какво ще правите" или "за какво се борите", отговорът е "ще видим". Т.е. конкретният прогрес на "Величие" - неподражаем миш-маш от патриотично, проруско, про-силна ръка, про-ще стане по-хубаво, про и те не знаят какво - отваря и у нас вид портал в българския политически континуум, през който, като в евтин хорър, се шмугва малкото и априорно зло демонче на популизма. Тук се изкушавам да цитирам един познат от Ловеч: Гледайте как оригиналният наш популист ще ги сготви и тия.
Те по презумпция са си против
Веднага и важно философско наблюдение: жертвите на популизма не знаят, че са жертви, камо ли на популизма. Т.е. "популизъм" е наш и относително нов термин, академичен някак, докато те не само не мислят себе си за жертви, а напротив - за агенти на "анти"-то .
Ние сме против. Или не сме. Не сме сигурни. Помните главата "Бай Ганьо журналист" от великата книга. И ако позволите една парабола - днес Гуньо Адвокатина пак спечели изборите за своя Ганьо, разливайте мастиката. Той, Гуньо, винаги знае как според ситуацията. И това - съвсем сериозно - е отделен талант.
Срещу какво сте против? Ами, срещу всичко. Е как можете да сте срещу всичко, когато това включва и самите вас? Айде сега, въпроси... Ми срещу всичко сме и точка.
Ерго, жертвите на популизма трябва да бъдат разбрани от културно-антропологическа гледна точка - те са против собствената липса на излаз от вид креещо битие, подчинено на оцеляването. И не можем да ги съдим, че не кълват на "съдбата е в собствените ти ръце", а на чисти глупости, изказани на маса: ония горе откраднаха парите и, тук се крие злото демонче, държавата не се грижи за нас.
Хайде и по-сериозно. Още Уилям Джеймс се занимава с това - и казва, че популизмът базово работи с очакването и копнежите на широки маси. Съответно, обещава невероятното, за да може след това да продаде малкото и мислимото и да се добере до власт. Това е макро-контекстуалният елемент: неговата цел е да създаде "латентно търсене" сред дезиориентираните или негласуващи. Джеймс му вика positive social identity (съзнанието за позитивно мислене като част от малката общност).
Кои хора гласуват за популистите?
Съответно, популизмът в класическия вариант търси групово разделение, така че хората, които са на ръба между класи или промени, са най-податливи на есенцията. А есенциите са две - Недоволството и Несигурността. Затова и популизмът във всичките си форми намира почва сред прекариата.
Но популизмът е опасен чрез своята инструментализация - пренесено на наш терен, ако Борисов, Пеевски или Радев дрънкат популистки глупости, което се равнява сякаш на 90% от общия им наратив, все повече хора им вярват, че това е политика. И това за мен е сякаш философски провал - това не е политика, никой не е обяснил на никого по места защо би живял по-добре при други условия. Вече писах за това - либералните лидери не просто трябва да подават оставки, а да си направят сепуко.
Но понеже темата беше популизмът - чисто психологически, той се храни с хора, които мислят себе си за жертви, съвсем лично. И затова у нас той по принцип успява - чрез самите преживяващи се като жертви на системата. Накратко, определени хора би трябвало да си дават сметка, че "моят проблем" всъщност е общ проблем, но у нас няма такова разбиране.
За финал ще ви подскажа, че популизмът е в състояние да обедини напълно различни като светоглед и всичко групи. Той не е нищо друго, освен компенсаторна идеология, както я определя Лакан.
Популизмът има много лица. Но защо е опасен? Много просто - защото опростява възгледи и мнения, които при други обстоятелства биха били свързани с философско съмнение. Или поне моментно замисляне.
Имаме и казус със 100 хиляди гласоподаватели. Много съм уплашен, че и тия 100, формално погледнато, са българи. Много се страхувам... икономически и културно.